EXTREMT HÖGT OCH OTROLIGT NÄRA
Fler människor lever på jorden i dag-
- än vad som någonsin har dött. Men antalet döda ökar.
En dag finns det inte plats att begrava någon alls längre.
Så hur vore det med skyskrapor för döda, som byggs nedåt?
De kan finnas under skyskraporna för levande - de som byggs uppåt.
Man skulle kunna begrava folk hundra våningar ner i jorden-
- och en hel död värld skulle kunna finnas under den levande.
...vår Herre, Jesus Kristus, som skänkte oss vår broder Thomas...
Vet de inte att kistan är tom?
Vi skulle ha fyllt den med hans skor eller något.
Det är som en låtsasbegravning. För en guldfisk eller något.
Det är som det är, Oskar.
Det är inte logiskt.
Tänk att kunna ta hissen ner och besöka sina döda släktingar-
- precis som man åker över bron till kompisarna i Brooklyn-
- eller färjan till Staten Island.
Pappa sa att New York har haft en sjätte stadsdel-
- alldeles intill Manhattan.
Men den kan man inte besöka längre-
- för den har flutit iväg och ingen vet var den finns.
Okej, ditt snille. Nu letar vi reda på Sjätte stadsdelen.
Okej. Och?
- Vad? - Vad då?
Vad är det jag ska hitta? Var är ledtrådarna?
Han ryckte på axlarna som om han inte fattade vad jag menade.
Jag älskade det.
Det här var min älsklingslek med pappa.
Vi kallade den "rekognosceringsexpeditionen".
Jag hittade något från varje årtionde under 1900-talet.
Du är stenhård.
Stenhård!
Sökandet efter Sjätte stadsdelen var vår största expedition någonsin.
Amatörentomolog, frankofil, amatörarkeolog, it-konsult...
- Varför "amatör"? - Det är en komplimang.
- Amatörpacifist? - "Pacifist"...
- Amatöruppfinnare. - "Uppfinnare"...Bra.
Nu har du allt du behöver.
Pappa utformade expeditionerna så att jag tvingades prata med folk-
- vilket han visste att jag hade svårt för.
Vad vill du?
- Vad tror du? - De kan vara bra att ha.
Kan du inte berätta om jag är på rätt väg?
Om du inte berättar kan jag väl aldrig göra rätt?
Ett annat sätt att se på det är:
Hur skulle du kunna göra fel?
inte sluta leta
Central Park låg inte här förut.
Pappa sa att den låg mitt i Sjätte stadsdelen.
Man körde ner enorma krokar i marken-
- och New Yorks alla invånare släpade parken-
- som en matta över golvet från Sjätte stadsdelen till Manhattan.
Jag har hittat något! Kom!
Vilket område, Oskar? Kom!
Zon E-3. Kom!
Pappa sa att enbart tack vare spåren i Central Park-
- kunde vi veta att Sjätte stadsdelen hade existerat.
- Varifrån kommer den här? - Den tillhörde min far.
Jag fick den när jag var liten. Jag har knappt använt den.
Vad är det här?
Farmors gamla filmrullar. Jag har inte sett dem på åratal.
- Vet du hur din far såg ut? - Nej, ingen aning.
Men det här vet jag: Han var från Dresden i Tyskland.
Han råkade ut för riktigt hemska saker-
- och kom fram till att han inte klarade av att ha familj. Det är allt.
Har du alltid velat bli juvelerare?
Jag skulle nog ha gillat att vara vetenskapsman.
- Det får jag aldrig veta. - Varför då?
För att jag är juvelerare.
- Strawberry Fields, Belvedere Castle. - Vad letar han efter?
När han hittar det får han berätta för dig.
Han ska få finkamma hela parken och prata med alla han möter.
- Det blir en toppenexpedition. - Gör det inte så svårt för honom.
Om det är lätt är det inte mödan värt. Hur skulle han annars bli som vuxen?
Han skulle bli kär i första bästa bossiga, jag menar vackra-
- linhåriga dam som försöker köra med honom.
Och ber honom skriva checken? Det är den sista. 71,40.
- 71 dollar och 40 cent. - Vart ska du?
Läggdags!
Fanns det verkligen en sjätte stadsdel?
Vill man tro kan man alltid hitta skäl till att göra det.
- Vad då för skäl? - Ledtrådarna, förstås.
- Vilka ledtrådar? - Ledtrådarna!
De märkliga fossilen i Central Park.
Reservoarens avvikande pH-värde.
Vilket leder oss in på gungorna.
Enligt en notis i tidningen...
...har man hittat en lapp under en gungställning i Central Park.
Och efter ett flertal vetenskapliga undersökningar-
- som vi är för unga respektive dumma för att förstå-
- fastställde man att lappen måste ha skrivits i Sjätte stadsdelen.
Vad stod det på lappen?
Vilken lysande fråga! Vi kollar upp det.
Det står inte, trots att det borde det.
- Får jag se? - Vad är det du vill se? Den här?
Det var vårt sista samtal någonsin.
- Ge hit den! - Den är bakom dig!
Nästa gång jag hörde pappas röst-
- var när jag kom hem från skolan på morgonen den värsta dagen.
Mes!
På grund av det som hände fick vi sluta skolan tidigt.
Det här är fruktansvärt.
Man får inte röka i lobbyn. Du kommer att råka illa ut.
Ingen risk för det i dag... Var är dina föräldrar?
Är de i finansdistriktet?
Mamma är på jobbet. Pappa är på möte någonstans.
Vad angår det dig, din shiitake?
- Stick och brinn, Oskar. - Ta dig i rövaren.
Herregud!
Meddelande ett. 11 september klockan 8.56.
Är du där? Hallå?
Svara om du är där, älskling.
Jag ringde till kontoret, men ingen svarade.
Det har hänt en sak här. Jag mår bra.
Vi ska stanna här och invänta brandkåren.
Det är säkert ingen fara. Jag ringer när jag vet mer.
Jag ville bara säga att du inte ska oroa dig-
- och att jag ringer snart igen.
Meddelande två. 11 september klockan 9.12.
Är du där? Det är jag igen. Hallå?
Förlåt, jag hoppades att du skulle vara hemma.
Du kanske inte vet vad som har hänt, men jag mår bra.
Vi väntar på instruktioner nu.
Det är kaos. Brandkåren skulle komma... Vad?
Om solen exploderade-
- skulle man inte veta om det förrän efter åtta minuter.
Så lång tid tar det för ljuset att nå oss.
I ytterligare åtta minuter skulle världen vara ljus-
- och kännas varm.
Det hade gått ett år sedan pappa dog...
... och jag kände att mina åtta minuter med honom...
... snart skulle vara slut.
Jag hade inte varit i pappas klädkammare sedan den värsta dagen.
Mamma hade inte rört hans grejer. Allt fanns kvar.
Oskar! Är allt som det ska?
Det här är Oskar Schell. Farmor!
Är du vaken, farmor? Kom.
Farmor?
Farmor här. Vad är det, älskling? Kan du inte sova?
Vill du att jag kommer över? Kom.
Sa pappa något till dig om en speciell nyckel? Kom.
En speciell nyckel?
Det tror jag inte. Vad var det för nyckel?
Vart skulle nyckeln gå? Kom.
Är hyresgästen hemma? Kom.
Nej, han är aldrig hemma så här tidigt. Kom.
Farmor hade hyrt ut ett rum till en man tre veckor efter den värsta dagen.
Varför är hans dörr alltid stängd? Varför får jag inte träffa honom?
Han vill ha lugn och ro.
Varför kan du inte berätta om honom?
Jag kände honom i det gamla landet. Spela nu.
- Hur länge stannar han? - Han stannar aldrig länge någonstans.
Är han farlig?
Om du någonsin träffar honom, säg då inte ett ord.
Han kan bli väldigt arg. Spela nu.
Vad har du hittat, Oskar? Kom.
Är du kvar, Oskar? Oskar!
Den går till något slags värdeskåp.
Det är ingen sån här. Den är tjockare, svårare att bryta av.
Men den går nog inte till något kassaskåp-
- utan snarare ett bankfack eller en postbox.
Den är gammal. Kanske 20-30 år.
- Hur hittar jag tillverkaren? - Det kan vara vem som helst.
Hur hittar jag låset, då?
Ingen aning. Du får väl prova alla lås du ser.
Vem vet var en nyckel kan passa? Det finns miljoner olika möjligheter.
Det är därför jag älskar nycklar. Var och en öppnar något.
- Bara en. - Borde inte du vara i skolan?
Det är Martin Luther King-dagen.
Lögn nummer två.
Jag började räkna lögnerna samma morgon, då jag låtsades ha feber.
Jag vill inte smitta ner hela skolan! Jag är en vandrande patogen!
Jag trodde att Martin Luther Kings födelsedag var i januari.
Förr, ja. De har flyttat den.
- Lögn nummer tre. - Vänta, Oskar.
Vem är Black?
På kuvertet. Någon du känner?
Det kan vara någon som vet något om nyckeln.
Tack för att du är en så bra låssmed.
- Vad ska du med de här till? - Ett skolarbete om folkräkningen.
Lögn nummer fyra.
- Varför är du inte i skolan? - De tycker att jag kan för mycket.
Black, Black, Black...
Black var helt klart en person - förmodligen.
Om Black var en person måste han eller hon ha känt pappa.
Men hur? Och hur skulle jag hitta honom/henne?
Var det här en rekognosceringsexpedition?
Lagos i Nigeria...
Pappas expeditioner inbegrep alltid en resa.
...78,3 sjömil? - Brasilien!
Och han planerade dem in i minsta detalj.
Åtta kilometer i timmen...
Sjuhundra.
Vad skulle det annars vara?
Om det fanns en nyckel fanns det även ett lås.
Om det fanns ett namn fanns det även en person.
Jag är hemma!
Det måste finnas ett lås.
Jag skulle hitta det, eftersom han ville det.
Q-56...
Det var enda sättet att förlänga mina åtta minuter med honom.
Kanske kunde jag få dem att vara för evigt.
Jag packade en ryggsäck med allt jag behövde för att överleva.
En gasmask som farmor gav mig två veckor efter den värsta dagen.
Min tamburin, som håller mig lugn.
Kikare, förstås.
Jag måste resa lätt för att kunna röra mig kvickt.
Min loggbok. Farfars kamera.
"Kosmos - en kort historik" av Stephen Hawking, som pappa läste för mig.
Mobiltelefon. Mina älskade fikonkakor.
Nyckeln, förstås.
Och pappas uppmaning om att inte sluta leta.
Och jag tänkte inte sluta. Aldrig.
Hallå där!
Vart ska du?
- Ut. - Vart?
Till seriemässan med Minch. Jag kommer senare.
Lögn nummer fem - frånsett det där med "jag kommer senare".
Låt telefonen vara på och ring mig varje timme.
Jag menar allvar!
Jag visste inte vad som väntade mig.
Trots att min mage värkte och mina ögon tårades-
- bestämde jag att ingenting skulle få hindra mig.
Inte ens jag själv.
Först på tur: Abby Black, Fort Greene, Brooklyn.
Jag får panikångest av kollektivtrafik, så jag gick.
Jag har alltid haft svårt för vissa saker.
- Hissen funkar, ditt geni. - Jag vet, ditt miffo.
Men efter den värsta dagen blev listan mycket längre.
Gamla människor. Springande människor.
Flygplan.
Höga saker. Saker man kan fastna i.
Saker som väsnas. Skrik. Gråt.
Folk med dåliga tänder, väskor utan ägare-
- skor utan ägare, barn utan föräldrar-
- saker som ringer, saker som ryker-
- folk som äter kött, folk som tittar upp-
- torn, tunnlar, saker som går fort, saker med ljus, saker med vingar!
Broar ger mig extra mycket panik.
- Kom igen. Försök. - Jag kan inte.
Om du inte försöker får du aldrig veta.
- Försök. - Bli inte besviken på mig!
Här. Ta din juice.
Farmor brukade ta med mig till de här gungorna.
Min favorit var... En, två... Den tredje från höger-
- för jag trodde att den gick högre än de andra.
Så när alla andra hade gått hem satt jag här och gungade.
Det var bara jag och gungorna.
Jag tänkte mycket här, särskilt när jag lärde mig att använda benen.
Jag gungade så högt jag kunde, så högt jag någonsin kunde komma-
- och sedan hoppade jag.
För ett ögonblick var jag fri som en fågel.
Du borde prova, Oskar.
- Det kan förändra saker och ting. - Det är farligt.
Man måste inte hoppa.
Kan vi gå hem nu?
Fort Greene.
Fort Greene!
Fort Greene! Fort Greene!
- Vad gör du? - Hej, jag heter Oskar Schell.
Kände ni min far Thomas Schell?
- Ni heter väl Abby Black? - Ja.
Det här får ni väl höra jämt-
- men om man slår upp "underskön" kommer det upp en bild på er.
Jag försöker prata med dig, Abby. Vad håller du på med?
Får jag komma in?
- Det passar inte så bra nu. - Varför inte?
- Jag är mitt uppe i en sak. - Jag går upp och fixar det här.
Jag med. Vad är det för sak?
- Angår det dig? - Är det en retorisk fråga?
Jag var tvungen att ta mig in.
Jag är extremt törstig!
Lögn nummer sju.
Vad vill du ha att dricka?
Iskaffe. Hälften grädde, hälften mjölk, tack.
Kommer du?
- Jag älskar det här. - Det gjorde jag med.
- Hur mycket vet ni om elefanter? - Knappt något alls.
Jag vet en hel del. Loxodonta africana.
En kvinna har varit i Kongo i tio år och spelat in elefanternas läten.
Var är alla grejer?
Nu har hon börjat spela upp lätena för elefanterna.
Hon spelade upp lätet från en död elefant för dess släktingar-
- och de kom ihåg. De gick fram mot högtalaren.
Undrar vad de kände när de hörde lätena.
Jag vet inte.
Jag går härifrån nu. Jag ringer dig om en kvart.
- Grät de? - Bara människor gråter. Visste ni det?
Till och med elefanten på bilden gråter.
Det ser så ut, men det är förmodligen gjort i Photoshop.
Gråt inte.
Hej, Bob! Läget? Jag mår fint. Hur är det med familjen?
Vi har det kanonbra.
Möt mig på kontoret klockan tre.
- Vem var det? - Min man.
Du måste tycka att det här är konstigt.
Jag tycker att mycket är konstigt. Folk tycker att jag är jättekonstig.
Jag blev testad för Aspergers en gång.
Pappa sa att Aspergare är folk som är smartare än andra-
- men inte kan springa rakt. Provresultatet var oklart.
Säkert att ni inte kände honom? Thomas Schell?
Han var i tornet.
11 september.
Jag söker låset till en nyckel som låg i ett kuvert-
- som tillhörde min far.
Jag är ledsen, men jag vet inget om nyckeln eller din far.
Får jag låna den?
- Du får gärna ta den. - Jag trodde att ni tyckte om den.
Det är stora förändringar på gång här.
Får jag kyssa er?
Du är en rar pojke, men det är nog ingen bra idé.
Får jag ta ett kort som minne av er?
Hur var seriemässan?
Var ni där hela dagen?
Kan du låsa upp?
Oskar, var snäll och öppna.
Oskar?
Hör du mig, Oskar? Släpp in mig.
Släpp in mig, snälla.
Varför vill du komma in?
Jag vill säga att jag älskar dig.
Jag hoppades att du skulle vara hemma. Du kanske inte vet vad som har hänt-
- men jag mår bra. Vi väntar på instruktioner nu.
Det är kaos. Brandkåren skulle komma... Vad?
Meddelande tre. 11 september klockan 9.58.
Oskar?
Oskar!
Oskar?
- Mår du bra? - Ja.
- Ni fick sluta skolan tidigt. - Ja.
Vet du vad som har hänt?
Ja.
Mamma kommer snart hem.
Vill du vänta på henne här?
Jag antar det.
Vill du att jag stannar hos dig?
Det behövs inte.
- Helt säker? - Svar ja.
Är du säker?
Oskar! Oskar!
Oskar!
Har pappa ringt?
Är det några meddelanden på telefonsvararen?
Alla linjer...
Alla linjer är upptagna.
Snälla...
Samtalet kunde inte kopplas. Vänligen försök igen.
Alla linjer är upptagna.
På grund av hög belastning kan samtalet inte kopplas.
Jag vet inte mer än det jag har berättat, mamma.
Sjukhusen, polisen, och alla nummer jag kan hitta.
Nej, kom inte hit.
Jag vill inte göra Oskar mer upprörd än han redan är.
Jag ringer om jag behöver hjälp.
Inspelning påbörjad.
Hej, det är hos familjen Schell. Det är tisdagen den 11 september.
Här följer dagens fakta:
Det är så kallt i Jakutien att andedräkten fryser till is-
- med ett krasande ljud som kallas "stjärnviskningen".
Hej, det är hos familjen Schell.
Nu behöver ingen höra dem så som jag gjorde.
Som om ingenting hade hänt...
Varje gång jag gick hemifrån blev jag lite lättare-
- eftersom jag kom pappa närmare.
Men jag blev även tyngre eftersom jag gled ifrån mamma.
- Varför tittar du på mig så där? - Hur då?
Som om jag har gjort något dumt.
- Har du med dig telefonen? - Här.
Jag älskar dig.
Kanske väntade hon tills jag hade gått.
Kanske hade hon redan gått.
Kanske sa hon det så lågt att jag inte hörde.
Hazelle Black bodde i Hamilton Heights.
Gud, jag ber dig vaka över lille Oskar-
- och jag ber att han får uppleva ett mirakel.
Bevara och älska honom när han nu fortsätter sin resa.
Amen.
Kom ihåg: Varje dag är ett mirakel.
Jag tror inte på mirakel.
Om du hittar det lås som den här nyckeln passar till-
- är det ett mirakel.
Jag började med ett enkelt problem: en nyckel utan lås.
Jag utformade ett system som passade problemet.
Jag delade upp allt i mindre delar-
- och försökte betrakta varje person som en siffra i en enorm ekvation.
Den kanske går till ett bankfack eller ett värdeskåp.
Den är gammal. Får jag se om den passar någonstans?
Men det fungerade inte.
För människor är inte som siffror. De är mer som bokstäver.
Och bokstäverna vill bli till historier.
Och pappa sa att historier måste föras vidare.
Just det! Skänkla!
Enligt min kalkyl skulle jag ägna sex minuter åt var och en som hette Black.
Men det blev aldrig bara sex minuter.
Alla tog sig mer tid än jag hade räknat med.
De försökte trösta mig i sorgen efter min pappa.
Och de berättade sina egna historier.
Men jag ville inte bli tröstad och jag ville inte ha några vänner.
Taekwondo, museum...
Jag ville bara hitta låset.
...delat med 65. 156 dagar delat med 52 blir tre år.
Jag kom inte min pappa närmare.
Jag höll på att förlora honom.
Vad är du för en skithög?
Kukarsle! Shiitake! Fanozawa ta er allihop!
Det här måste göra dig väldigt förvirrad.
- Jag ringer igen strax. - Meddelande fyra...
Vad är det, Oskar?
Lovar du att inte begrava mig när jag dör?
Det är mitt i natten.
Lovar du att inte begrava mig när jag dör?
Du ska inte dö.
- Du ska leva ett långt, långt liv. - Är du säker på att du älskar mig?
- Helt säker. - Jag vill ha ett mausoleum ovan jord.
Vi behöver prata.
Om mitt mausoleum?
Nej.
Om allt som har hänt.
Varför har du så svårt att prata med mig?
För att du sover nästan jämt.
Och när du är vaken glömmer du bort allt.
Du är en så kallad frånvarande förälder.
- Det där var elakt. - Vilket?
Alltihop.
Pappa sa att sanningen gör en fri.
Jaha, men pappa är inte här. Det är bara vi två.
- En och en fjärdedel av oss, snarare. - Gå inte härifrån!
- Tänk om jag dör i morgon? - Det gör du inte.
- Pappa trodde inte att han skulle dö. - Det händer inte dig.
Hur kan du veta det? Du vet ingenting! Du begravde en tom låda!
- Det är inte det som är poängen! - Det är det visst!
Pappa bestod av celler som nu finns på tak och i floden-
- och i lungorna på folk som går runt och andas i New York!
- Det är inte så det funkar! - Vad vet du om atomer och molekyler?
Han kanske finns i hundskiten i Central Park!
- Nu räcker det! - Ursäkta, jag menade hundspillning.
Det är ju sant! Varför får jag inte säga sanningen?
- Allt måste ha en logisk förklaring! - Det har det inte!
- Det finns inte svar på allt! - Det är fullständigt ologiskt!
Det är bara en tom låda!
Jag vet att det är en tom låda. Jag vet det!
Men jag gjorde det för vår skull-
- för att vi skulle få försöka ta farväl av honom.
För han är borta, Oskar, och han kommer inte tillbaka. Aldrig!
Jag vet inte varför en man flög ett plan in i tornet-
- eller varför min man är död.
Men hur du än kämpar kommer det aldrig att bli logiskt-
- för det är det inte! Det är inte logiskt!
Fanozawa ta dig! Du fattar ingenting!
Varför ljög du för mig?
- Vad pratar du om? - Var var du?
- När då? - Den där dagen - den värsta dagen.
Du vet att jag var på jobbet.
Det var ingen här.
Jag önskar att jag hade varit här.
- Men det var inte möjligt. - Du borde ha gjort det möjligt!
Jag kan inte göra det omöjliga möjligt.
Jag önskar att det hade varit du.
Jag önskar att det hade varit du i stället för pappa.
Det önskar jag också.
Jag menade inte det där.
Jo, det gjorde du.
Gå och lägg dig.
- Hallå! - Linda?
Jag har försökt få tag i dig. Jag är på väg hem.
- Hör du mig, Thomas? - Ja, jag hör dig.
Det här är inte klokt. Tittar du på tv?
Det är fler som vill ringa, så jag får fatta mig kort.
Jag är hemma om 20 minuter.
Nej, hör på mig. Jag är i World Trade Center.
Vad menar du med att du är i World Trade Center?
Jag hade ett möte här.
Vi ska stanna här. Vi har krossat ett fönster.
- Var är du? - På 106:e våningen. Vi är 50 stycken.
Nu lyssnar du på mig. Du måste genast komma hem.
Det kommer att ordna sig. Du klarar dig.
- Var är Oskar? - Han är på väg hem.
Nu kommer du hem!
Ja, och jag ska ringa och berätta för honom.
Berätta vad då?
Jag ska berätta vad som händer.
Vi har blivit tillsagda att vänta här.
Brandkåren är på väg. Vi har blivit tillsagda att vänta.
- Thomas? - Vi måste göra som de säger. Okej?
Nej, det är inte okej. Du måste lyssna på mig, Thomas.
- Du måste leta reda på en trappa. - Ja.
Hör du det? Leta reda på en trappa och kom hem.
Jag måste lägga på, älskling. Det är fler som behöver ringa.
Jag kommer att klara mig. Du med.
- Säg inte så. Leta reda på trappan. - Du gör mitt liv så mycket bättre.
Jag vill att du ska veta att jag älskar dig så mycket.
Jag älskar dig så mycket.
- Sluta inte prata med mig. Fortsätt. - Jag försöker ringa igen om...
Snälla, fortsätt prata med mig.
Är du vaken, farmor?
Kom.
Snälla farmor, vakna. Kom.
Snälla. Kom.
Farmor?
Jag vet att det är någon där.
Jag ska inte göra dig illa.
Jag är bara fyra år.
Lögn nummer 64.
JAG PRATAR INTE
Vem är ni?
HYRESGÄSTEN
Jag är Oskar Schell, farmors sonson. Vet ni var min farmor är?
UTE
Så här dags? Var är hon? Det gäller livet.
VI KAN VÄNTA TILLSAMMANS
Är ni en främling? Formellt sett?
Jag skulle aldrig gå in i en främlings sovrum.
Varför pratar ni inte? Är era stämband skadade?
Eller har något skrämt halvt ihjäl er?
- JA - Coolt. När pratade ni senast?
Försöker ni någonsin prata?
Ni kan väl försöka säga något till mig? Kom igen.
"Jag heter Hyresgästen."
Är ni kriminell?
NEJ
Ni kanske lever på att skada folk?
- NEJ - Få höra er historia då!
MIN HISTORIA ÄR MIN HISTORIA
Jag var tvungen att berätta för någon. Jag kunde inte tiga längre.
Får jag berätta min historia?
Min far dog i 11 september-attacken.
Jag gick inte in i hans rum på ett år.
Det var för svårt, jag blev gråtfärdig.
Men en dag när jag var jättedeppig gick jag in ändå.
Jag saknade vår taekwondo. Det var så roligt.
Jag gick in i hans klädkammare där hans kläder hängde.
Jag försökte ta hans kamera, men råkade slå sönder en blå vas.
Den innehöll ett kuvert som det stod "Black" på.
Jag förstod att pappa hade lämnat något till mig som jag måste hitta.
Låssmeden Walt sa att nycklar kan öppna vad som helst.
...i de fem stadsdelarna finns det 472 personer som heter Black i efternamn.
Det är 216 olika adresser. Vissa bor ihop, förstås.
Om jag besöker två varje ledig dag och skippar skolpjäsen-
- tar det tre år att gå igenom allihop.
Men jag ska göra det! Jag ska besöka varenda en-
- och ta reda på vad det var pappa ville visa mig.
Jag delade upp alla i zoner och ljög för mamma.
Hon skulle inte förstå att jag måste hitta det logiska i det ologiska-
- som att han blev mördad av folk som inte kände honom alls!
Jag träffade folk som inte kunde engelska.
Hazelle Black pratade med Gud. Varför sa hon inte åt honom-
- att hindra folk från att flyga in i tornen? Har hon en annan gud?
Jag träffade en man som var kvinna som var man.
Jag blev rädd för honom/henne, för hon/han var så annorlunda.
Jag undrade vad hon hade mellan benen, men än sen?
Hur skulle det vara i världen om alla hade samma frisyr?
Mr Black blev döv när hans fru dog.
Jag förstår honom. Jag saknar pappas röst så.
- Han brukade säga: - Vi går ut och gör något!
Tvillingbröderna som målade ihop, och skjulet som bara var ett skjul!
Och Astrid Black, som ritar samma person om och om igen!
Och Boris Black som var lärare, men vars hjärna håller på att dö.
Och Ramos Black, som samlar mynt men inte har råd att äta varje dag!
Alan Black har utsikt över Gramercy Park men ingen nyckel.
Som att glo in i en vägg.
Jag känner mig likadan, för jag har provat nyckeln i 148 lås-
- men jag hittar inte det jag måste hitta-
- för att kunna klara mig utan honom. Jag är så rädd för främmande platser.
Jag måste hålla om mig själv för att inte gå i bitar!
Men jag glömmer aldrig det han sa: Om något är lätt att hitta...
...är det inte mödan värt. - Jag är så rädd varje gång jag går ut.
Jag vet inte mer nu än när jag började!
Jag saknar pappa mer än någonsin-
- fast tanken var att jag skulle sluta sakna honom!
Det gör för ont.
Ibland är jag rädd att jag ska göra något riktigt dumt.
DUMT?
JAG ÄR TRÖTT JAG GÅR OCH LÄGGER MIG
SÄG INTE TILL FARMOR ATT VI HAR TRÄFFATS
VILL DU ATT JAG
- Att du vad då? - FÖLJER MED OCH LETAR?
Aldrig. Absolut inte. Nej, nej, nej.
Visst. Nästa lördag klockan sju.
Jag var där 23 minuter och 37 sekunder för tidigt, bara utifall att.
Jag visste inte om jag ville att han skulle komma-
- eller om jag inte ville att han skulle komma.
Jag tänkte ägna dagen åt att ta reda på det.
VART SKA VI?
Det finns vissa regler.
Ni får två toapauser och en lunchrast på 19 minuter.
Ingen sightseeing, men historiska platser kan komma att uppmärksammas.
Vidare har jag 15 enkla frågor som jag vill att ni besvarar.
Sätt fart.
Regel nummer fyra: Håll tempot. Jag kan inte hålla på och vänta in er.
Jean Black bor i zon H, ruta AQ-16.
Det ligger i Rockaway, 18 km härifrån. Den här vägen.
Jag åker inte tunnelbana. Det är farligt.
Alla kollektiva färdmedel utgör självklara måltavlor.
Man kan bli sprängd i småbitar av folk som inte ens känner en.
Åh, nej...
Han sa: "Jag kan inte gå så långt."
Om jag ville ha honom med mig måste vi ta buss eller tunnelbana-
- och tunnelbanan gick mycket snabbare.
Han skrev: "Det finns inget att vara rädd för"-
- och jag svarade: "Lätt för er att säga!"
Fast det var det ju faktiskt inte.
IBLAND MÅSTE VI TROTSA VÅR RÄDSLA
TÄNK PÅ INGENTING
"Tänk på ingenting". Det är en oxymoron - som "nu, då".
En oxymoron är två ord som motsäger varandra.
Far och jag brukade ha oxymoronkrig.
Seriöst roligt.
Öronbedövande tystnad.
Originalkopior.
Påträffad saknad!
LÄRARELEV
"Lärarelev"? Flytande gas.
- Uppenbart förvirrad. - Levande död!
"Nästan exakt". Äkta imitation.
Oavsiktligt... avsiktligt.
Jätteräka.
Och trots att han inget sa kände jag för första gången sen pappa dog-
- att jag hade någon att prata med.
Det är ingen hemma.
Ringer du på en gång till så dödar jag dig!
Vad gör ni?!
Hallå där!
Vad gör ni med kameran?
Varför slutade ni prata?
Jag har forskat i ämnet.
Medicinskt sett är det omöjligt att sluta prata-
- såvida inte stämbanden avlägsnas eller skärs av-
- eller man får strupcancer eller något.
"I övriga fall rör det sig om en reaktion på en traumatisk händelse"-
- "efter vilken den drabbade väljer att inte prata mer"-
- "eftersom det skulle återskapa det inträffade."
Bara så att ni vet.
Vänta! Jag kan inte gå här! Den här bron är farlig.
Jag kanske trampar igenom.
Jag kan inte läsa på så långt håll.
Han skrev: "Om du går över bron berättar jag min historia."
Vänta på mig! Gå inte för långt! Vänta på mig!
Men han skrev också: "Vi tar paus och pratar lite."
Det går inte. Vi har ju just börjat.
Vänta här.
Lämna mig inte!
Hallå?
Hör ni mig?
Det är ingen hemma!
Ni lovade att inte lämna mig.
Vad säger han?
Okej, han säger: "Jag har bott på många platser"...
..."men jag föddes i Tyskland."
"Efter kriget gifte jag mig."
"Vi fick ett barn"...
..."men jag vågade inte vara någon riktig far åt det."
"Som liten pojke gömde jag mig i ett skyddsrum med mina föräldrar."
"En bomb detonerade och de blev dödade båda två."
Var det därför ni slutade prata?
Jag hämtar en läsk åt dig.
Var det då ni slutade prata?
FRÅGAR INTE DIG OM ALLT VILL INTE BLI UTFRÅGAD OM ALLT
Jag vill att ni följer med mig från och med nu.
Och han ryckte på axlarna på samma sätt som pappa.
Jag älskade det.
Varje lördag och söndag följde han med mig-
- och vi träffade ytterligare 37 personer vid namn Black.
Nej, nej!
Håll koll på vad du gör!
Cassidy Black bor inte i Glendale utan i Woodhaven.
Jag hjälper dig.
Aurelia Black bor i Whitestone. Baz Black bor i Flushing.
Bea Black bor i Rosedale. B.G. Black bor i Sunnyside. Fattar du?
Imorgon letar vi upp Amara Black-
- i zon JJ, ruta AN-50, i Mill Basin.
KAN VI INTE TA LEDIGT OCH GÅ PÅ BIO?
Regel nummer sju: Inget får stå i vägen för sökandet.
Hej, jag heter Oskar Schell...
Fel väg!
Smakar det bra?
Jag säger inget när du går för sakta för du kan inte hjälpa det.
Jag säger inget när du går på toa jämt för jag vet att du behöver det.
Men ät gärna lite fortare!
Det var James Black, Don Black, Amos Black-
- Guthrie Black och tre Ben Black.
Till ingen nytta.
NU RÄCKER DET FÖR I DAG
Vi är inte klara.
Jag måste hem till familjen, hörni.
Ge mig en minut, bara!
Då så.
Ben Black.
Guthrie Black.
Amos Black.
Man måste ha en huvudnyckel!
SLUTA
Jag kan inte!
Om jag frågar dig en sak, säger du sanningen då?
Även om jag blir ledsen?
Tror du att nyckeln passar i något lås?
- JA - Säkert?
Helt säkert?
Tror du att vi kommer att hitta låset?
NEJ
Jag är inte heller så säker.
VI KANSKE BORDE SLUTA LETA?
Jag måste visa dig en sak.
Jag var inte säker, så jag sa inget.
Men jag hade det hela tiden på känn.
Hans sätt att gå, hans sätt att rycka på axlarna...
Att farmor vägrade att prata om honom...
Han måste vara min farfar.
Mamma är ute.
Kom.
Du kan sätta dig på min säng.
Jag skrev ut de här från internet.
Det är förmodligen han. Eller det kan vara han.
Han är likadant klädd.
När jag förstorar bilden tills allt bara är prickar-
- ser jag ibland att han har glasögon.
Eller... jag tror att jag ser det.
De andra barnen ser nog sina pappor.
Det är det här jag vill visa dig.
Den värsta dagen lämnade pappa sex meddelanden på den här svararen.
Ingen utom jag har hört dem.
- DIN MOR? - Särskilt inte hon.
Första meddelandet kom kl. 8.56.
Jag väntade på att skolan skulle börja.
Jag lekte med Minch. Bara slöseri med tid...
Är du där? Hallå?
Jag ringde till kontoret, men ingen svarade.
Det har hänt en sak här.
Jag mår bra. Vi ska stanna här.
Andra meddelandet kom kl. 9.12. Min lektion hade börjat.
Ni tar den magiska parallellogrammen och delar den i två vackra delar...
Det är jag igen. Hallå?
Förlåt, jag hoppades att du skulle vara hemma.
Du kanske inte vet vad som har hänt, men jag mår bra.
Vi väntar på instruktioner nu.
Det är kaos. Brandkåren skulle komma... Vad?
Det tredje meddelandet kom kl. 9.58.
Vi gick hem med Minchs mamma. Hon berättade inte vad som hade hänt.
Jag stannade i hörnet av 92nd och Broadway och köpte juice.
Jag vet att det var precis då, för jag sparade kvittot.
Klockslaget stod där.
Hallå?
Jag måste spela upp allihop.
Fjärde meddelandet kom kl. 10.07.
Den genomsnittliga gånghastigheten för ett barn i min ålder är 1,3 m/s-
- och det var nio minuter mellan meddelandena-
- så jag hann gå 724 meter-
- fram till United Church på Broadway.
Jag gick tillbaka och mätte.
Det är jag.
Jag hoppades att du skulle vara hemma.
Jag ville verkligen prata med dig. Jag ville förklara för dig...
Nej, jag behöver en minut till.
Jag kan inte prata så länge.
Jag ville berätta för dig...
... hur mycket jag älskar dig.
Jag ville berätta hur mycket jag älskar dig.
DET HÄR TJÄNAR INGENTING TILL
Femte meddelandet kom kl. 10.17.
Jag pratade med portvakten Stan när pappa lämnade det här.
Är du där?
Är du där? Snälla, svara.
- SLUTA! - Nej.
Det är ett meddelande kvar. Det sjätte.
Klockan 10.27.
SLUTA! INTE MER NU!
OCH INGET MER LETANDE
Hallå! Vänta lite!
Vad gör du?
ALLT BORDE BLI BÄTTRE, MEN DET BLIR VÄRRE
Vem säger att allt borde bli bättre?
Var det allt?
VILLE HJÄLPA DIG MEN GÖR DIG BARA ILLA
Om du måste åka, så åk! Jag vet att du är min farfar.
Men tro inte att vi kommer att sakna dig om du åker!
Jag borde faktiskt tacka dig!
Min pappa var världens bästa eftersom du var världens sämsta!
Han gick på Bronx Science High School! Han var redaktör för skoltidningen!
Han läste vidare på Rutgers och tog examen i biokemi.
Han träffade mamma i en bokhandel och friade i Norwalk i Connecticut.
Varje sommar åkte vi till Tobey Pond där han friade på nytt.
När jag föddes la han löv i press. De hänger i sovrumsfönstret än.
Han blev juvelerare för att kunna försörja familjen.
Han älskade doften av bensin. Han avskydde tomater.
Han pratade aldrig barnspråk med mig.
Så på sätt och vis borde du vara deppigare än jag.
DÖDSBON SÄLJES
- Hallå? - Hej, jag heter Oskar Schell.
Oskar? Det här är Abby Black!
Är du kvar? Hallå?
Det är Oskar Schell! Jag är här!
Oskar... Vad stor du har blivit.
Nu åker vi.
Vart ska vi? Jag åker inte med främlingar.
Det är en bra tumregel, men vi känner varandra lite.
Hoppa in.
Förra gången sa jag att jag inte visste något om nyckeln.
- Men det gör du. - Min man...
Min exman ordnade försäljningen du nämnde, så du borde prata med honom.
- Var är din exman? - På jobbet. Jag kör dig dit.
- En söndagkväll? - Det är måndag morgon i Japan.
Han sa att du skulle komma upp direkt.
- 32:a våningen. - Följer du inte med?
Jag väntar här.
Lycka till.
Kom in.
- Hej. - Hej.
Hur kan jag hjälpa dig?
Kände ni min far?
- Din far? Vem är din far? - Thomas Schell.
Jag tror inte det. Jag känner ingen som heter Schell.
Han dog i 11 september-attacken.
Jag beklagar.
Jag hittade ett kuvert med ert namn och trodde att det gällde er exfru-
- men hon visste inget om det och en man skrek i rummet intill.
- Vad vet ni om min far? - När hände det här?
För tre månader, 17 dagar, åtta timmar-
- 16 minuter och 11, nej, 12 sekunder sedan.
Och klockan 19.42 i kväll hittade jag ett tidningsurklipp-
- med korrfelet "inte sluta leta" och ett telefonnummer på baksidan.
Numret gick till Abby Black.
Det var jag som var i huset.
- Jag höll på att flytta ut. - Jag vet.
Vad var det för speciellt med kuvertet?
Får jag titta?
Stod det något på kuvertet?
Det stod "Black".
Låg det i en blå vas?
Jag kan inte tro det.
Det här är verkligen helt otroligt. Jag har letat efter den här nyckeln...
...i över ett år.
- Jag har letat efter låset i månader. - Då har vi letat efter varandra.
- Vart går nyckeln? - Till ett bankfack.
- Vad har det med min pappa att göra? - Din pappa?
Jag hittade den i pappas klädkammare, men eftersom han är död-
- måste jag ta reda på det själv.
Ja, du...
Min pappa har också gått bort.
För några år sedan.
Han var på en hälsokontroll och...
Hur som helst...
Plötsligt sa läkaren att han bara hade två månader kvar.
Jag var tvungen att ta hand om hans saker. Böcker, möbler...
- Ville ni inte behålla dem? - Jag ville inte ha någonting.
Jag sålde hela dödsboet.
Far och jag stod inte varandra nära.
Han ägnade sista tiden åt att skriva till alla.
Kusiner, affärspartners, folk jag aldrig hört talas om.
Han skrev om allt han hade velat göra men aldrig gjorde-
- och allt han gjorde trots att han inte ville.
Han berättade allt han aldrig hade berättat för mig.
Allt det jag ville veta om honom.
Behöver ni en kram?
Tack, men det behövs inte.
Skrev han inget brev till er?
Jo, men jag vågade inte öppna det.
Jag skulle ha varit extremt nyfiken.
Min fru sa att jag var fånig. Barnslig.
Men ni var hans barn.
Jag var rädd att det skulle vara en bekännelse.
Jag hoppades att han skulle be mig om förlåtelse-
- eller säga att han älskade mig-
- eller nämna något personligt, men det gjorde han inte.
I slutet av brevet skrev han:
"Det ligger en sak till dig i den blå vasen i sovrummet."
"Du kommer att förstå varför jag vill ge dig den."
Men jag hade ju sålt den blå vasen!
Nej, rättare sagt hade jag gett den till din far-
- innan jag öppnade brevet. Det är därför jag har letat efter den.
Träffade ni min pappa?
Jag antar det.
Minns ni honom?
Han sa något om en bröllopsdag.
- Min frus älsklingsfärg... - 14 september.
Och att han planerade en överraskning för din mor.
Något om en lyxig restaurang.
Hans smoking...
- Utan nyckeln kom jag ingenvart. - Det var därför ni letade efter pappa.
Jag visste inte ens vad han hette.
Jag vandrade runt i pappas kvarter i hopp om att råka på honom.
Jag satte upp lappar där jag bad att mannen som köpte vasen-
- skulle höra av sig. Men...
Det var en vecka efter... Du vet, 11 september.
Folk satte upp lappar överallt.
Nu behöver ni inte leta längre.
Jag är ledsen. Jag vet att det här inte var vad du letade efter.
Det gör inget.
Vi kan väl gå till banken ihop? Vi kollar vad det är och delar det.
Ni är snäll. Men nej tack.
Klarar du dig?
Får jag berätta något som ingen annan vet?
Självklart.
Den där dagen blev vi hemskickade från skolan nästan direkt.
Jag gick hem.
Min kompis skulle ringa, så jag tittade på telefonsvararen.
- Den var full av meddelanden. - Från din vän?
Från min pappa.
Han var i tornet.
Men det är en sak jag aldrig har berättat för någon.
Ingen - aldrig någonsin.
Telefonen ringde.
Herregud...
Jag kunde inte svara. Jag kunde bara inte.
Det ringde och ringde, men jag kunde inte röra mig.
Jag ville svara, men jag kunde inte.
Telefonsvararen gick igång. Jag hörde ett pip.
11 september klockan 10.27.
- Sedan hörde jag pappas röst. - Är du där?
Är du där?
"Är du där? Är du där?"
"Är du där?"
Han behövde mig, men jag kunde inte svara.
Jag var rädd. Jag klarade det inte.
"Är du där?" Han frågade nio gånger. Jag vet det, för jag har räknat.
Varför sa han inte "någon"?
"Är det någon där?" "Du" syftar bara på en person.
Jag tror att han visste att jag var där.
Han kanske väntade på att jag skulle samla mod.
Längsta pausen är mellan tredje och fjärde gången. 15 sekunder.
- Är du där? - Man hör folk gråta i bakgrunden.
- Är du där? - Man hör helikoptrar.
Man hör glas som krossas.
Är du där? Är du...
Sedan bröts det.
Förlåter du mig?
Förlåter dig?
För vad? För att du inte kunde svara?
För att jag inte kunde berätta.
Det är klart att jag förlåter dig.
Du anar inte hur skönt det känns.
Jag hoppas att du hittar det du söker.
Jag måste gå.
Tack.
Vad gör han?
Oskar!
Ge mig den.
Ge mig den! Ge mig den!
Det ordnar sig. Släpp.
Jag tar den. Släpp, älskling.
Släpp. Det ordnar sig.
Jag lovar att bli bättre snart. Jag lovar att bli normal.
Det är det sista jag vill. Du är perfekt!
Jag har verkligen försökt, mamma. Jag kunde inte ha ansträngt mig mer.
Jag vet det.
- Jag vet det. - Det gör du inte alls.
- Jo, det gör jag. - Det gör du faktiskt inte.
Jag vet hur stolt din pappa skulle ha varit över att du inte slutade leta.
Tror du verkligen att jag skulle släppa dig utom synhåll?
Tror du att jag skulle låta något hända dig?
- Jag visste hela tiden var du var. - Gjorde du?
När portvakten Stan berättade om telefonkatalogerna du behövde-
- till ett skolarbete om folkräkningen förstod jag att du hade något på gång.
Hur?
Nästa folkräkning är först om sju år.
Jag gick in på ditt rum och försökte tänka som du.
Jag ville förstå.
Spionerade du på mig?
Jag letade efter dig.
Jag hittade spelet med namnlistan och registret över stadsdelarna.
- Mitt HVR. - Ditt HVR?
Mitt hopvikbara register.
Du använde de sista fyra siffrorna i telefonnumren.
- Jag tyckte att det var smart. - Det var mycket smart.
Jag gjorde en egen karta där jag ritade upp alla dina zoner.
104 stycken.
216 adresser.
472 personer som hette Black.
Jag gjorde en lista över alla du skulle besöka kommande helg.
Jag ringde de du redan hade träffat och besökte de du hade kvar.
Gjorde du?
Allihop?
Sedan min man dog har min son letat över hela stan.
Han har en nyckel som han tror kan vara en ledtråd.
Tack så mycket.
När han kommer... Han har en karta som han...
Tack.
Tack så mycket.
Tack.
- Hector Black gillade att kramas. - Han kramade mig 17 gånger.
Jag ville gå, men han bara fortsatte kramas.
Han tror att den har med hans far att göra.
Vad sorgligt...
Jag gillade Elaine Black och hennes fem högljudda ungar.
- Fick du någon teckning? - Massor.
När han kommer kanske han kan få sitta i den där...
- Leigh-Anne Black, då? - Hon skrek åt mig att försvinna.
Mig också.
...oavsett om ni har någon anknytning...
Gå härifrån. Var snäll och gå!
Lona Blacks historia var otrolig.
Jag trodde att hon skulle börja gråta.
Det är ingen fara med honom. Han behöver bara ställa några frågor.
Är det säkert att det går bra?
- Hon mådde bra när jag kom dit. - Jaså?
Jag visste hur lång väg du skulle få från Eleanor Black i Astoria-
- till Harlan Black i Bushwick.
Jag är ledsen att du förlorade din far.
Det är den där pojken, mamma!
Visst är våra mammor ganska lika?
Så du kände till nyckeln?
Du var tvungen att hitta någon logik i det här-
- och jag var tvungen att följa med.
Var du inte rädd att jag skulle bli våldtagen eller strypt eller något?
Hela tiden.
Jag kunde inte andas förrän du kom hem.
Jag är hemma.
Jag trodde att bara pappa kunde tänka som jag.
Jag med.
Det var så många som hade förlorat något eller någon.
Precis som vi.
Vad saknar du mest?
Det är så mycket.
Hur han kollade vädret bara genom att röra vid fönsterrutan.
När han kom hem och skrek: "Vad har alla för sig?"
Han körde ner hela armen bland kaffe- bönorna för att han gillade känslan.
Det gjorde mig så arg. Alla i affären glodde på honom.
- Gjorde de? - Inte vet jag.
Jag saknar hans röst.
Jag saknar att höra honom säga att han älskar mig.
Jag med.
Mamma?
Du får bli kär igen om du vill.
Jag får aldrig uppleva min första kärlek igen.
Ingen är som han. Ingen.
Han sa det till mig. Han sa:
"Jag älskar verkligen din mor. Hon är en så fin tjej."
Mamma?
Jag säger inte att jag älskar dig tillräckligt ofta, va?
Jo, det gör du.
Åh, älskling...
Det gör du.
- Trapporna är trasiga. - Värst vad tidigt du går till skolan.
Det är ingen skola i dag. Det är Presidents' Day.
- Är inte det i februari? - De har flyttat den.
Jag hade skrivit ett brev till de människor jag mött.
Där stod:
"Kära mr eller mrs eller miss"-
- "eller Abby eller Hazelle eller Tommy eller Elaine"-
- "eller vem som helst av er som heter Black."
"Ni kanske minns mig. Jag heter Oskar Schell."
"Jag besökte er eftersom jag letade efter låset"-
- "till nyckeln jag trodde att min far hade efterlämnat åt mig."
"De flesta av er var mycket hjälpsamma och snälla."
"Jag vill tacka er för det."
"Och jag vill tacka för ridlektionen"-
- "och för Taylors teckning av mig och min nyckel."
"Ni kanske vill veta att nyckeln inte var till mig."
"Den var till en mr William Black"-
- "som kanske behövde den ännu mer än jag."
"Jag blev besviken, förstås."
"Men jag är även glad att nyckeln nu är i rätta händer."
"Jag är till och med glad åt besvikelsen"-
- "för den är bättre än ingenting alls."
"Pappa sa att New York hade en sjätte stadsdel, som flöt iväg."
"Man försökte rädda den, men det gick inte"-
- "och den kommer aldrig tillbaka."
"Hur hett jag än önskar det"-
- "kommer min pappa aldrig tillbaka."
"Jag trodde att jag inte kunde leva utan honom"-
- "men nu vet jag att jag kan det."
"Jag tror att det skulle göra min pappa stolt."
"Och det är allt jag någonsin har velat."
EXTREMT HÖGT OCH OTROLIGT NÄRA
TILLÄGNAD SIR THOMAS SCHELL, JUVELERARE OCH OX YMORONIST
Jag fick hyresgästens adress av farmor.
Jag ville säga "din själviske fan" och "fanozawa ta dig"-
- men det gjorde jag inte.
Jag bad honom att komma hem.
Gratulerar, Oskar.
Med stort mod och klokhet som är ovanlig för din ringa ålder-
- har du fullgjort Rekognosceringsexpedition nummer sex.
Du har bevisat såväl Sjätte stadsdelens existens-
- som din egen skicklighet.
Oavsett var de är, hyllar Sjätte stadsdelens invånare dig.
Och det gör jag med.
Nu är det dags att gå hem.
[Swedish]